Kodus olemise juures on midagi, mis tundub olevat just õige.
Oleme ümbritsetud inimestest, keda armastame ja usaldame.
Seal on stabiilsuse ja turvalisuse tunne.
Kuid mitte kõik ei saa seda kogeda.
Mõned on sunnitud kodunt lahkuma ja minema välismaale.
Kutsume seda "pagulusse minemiseks".
Jah, paguluses olles on kõik segi paisatud.
Oled tundmatuses.
Piiblis leidsid sellises olukorras end olevat iisraellased,
kes olid vallutatud Paabeli poolt, elasid paguluses ja kodunt kaugel.
Nad küsisid endalt:
"Kuidas me siia saime?" ja "Kas on lootust koju minna?"
Kogu Piibli lugu on mõeldud just nende küsimustega tegelemiseks.
Kogu lugu? Tõesti?
Jah, vaata Piibli esimesele leheküljele.
Kus inimkond elab?
Olgu, nad elavad selles tõeliselt meeldivas aias, oma kodus.
Nad on seal ühel tingimusel:
et nad usaldavad ja järgivad Jumala käsku.
Mida nad ei tee.
Ja tagajärg on aiast väljasaatmine.
Ahaa, nad saadetakse pagulusse.
Täpselt.
See lugu on selleks, et sind Iisraeli looks ette valmistada,
kuidas nemad said tõotatud maa ja võisid jääda ühel tingimusel:
et nad on ustavad tingimustele, mis on nende lepingus Jumalaga.
Mida nad ei olnud ning nad saadeti pagulusse.
Kui sa ikka ei näe paralleeli
Eedeni aiast ja Iisraelist pagendamisel, mõtle sellele:
Millise linna ehitamiseni viis inimkonna pagendamine 1. Mooseses?
Ahjaa, Paabel.
Sama koht, kuhu iisraellased saadetakse.
Aga see ei ole kummagi loo lõpp.
Esimesest Paabelist käskis Jumal Aabrahamil lahkuda
ja minna tõotatud maale.
See lugu oli mõeldud lootuse andmiseks iisraellastele,
kes elavad hilisemas Paabelis.
Lõpuks saavad nad lahkuda ja sõita tagasi oma tõotatud maale.
Ja kui nad sinna jõudsid, ei olnud see "kodu, armas kodu".
Rõhuvad kuningriigid endiselt valitsesid nende üle
ja rahvas jätkas oma esivanematega sarnast rikutud eluviisi.
Mistõttu ütlesid Piibli prohvetid, et pagulus ei olnudki veel läbi.
Kuidas nad said arvata, et nad on veel paguluses,
kui nad on kodus?
Jah, see on väga oluline.
Heebrea pühakirjades kujunes välja laiem võrdpilt Paabeli pagendusest.
Just see võõrandumise tunne
ja igatsus millegi enama järele, olenemata elukohast.
Jaa, saan end sellega seostada.
Mul on tore kodu, kuid see on maailmas,
kus on valu ja katkised suhted, surm, traagika,
mille on tekitanud teised, aga ka ma ise.
Niisiis, Piiblis on pagendus inimlik seisund.
Me kõik kordame seda mustrit,
milles inimlik rikutus viib Paabelisse, kust me ei pääse.
Ja pole vahet, kus sa elad.
Me kõik igatseme paremat kodu.
Iisraeli pühakirjad hoidsid lootust, et ühel päeval saadab Jumal kuninga
kes päästab maailma kõigist meie endi loodud Paabelitest.
Mitmeid põlvkondi hiljem tuleb iisraellane,
kelle nimi on Jeesus Naatsaretist.
Ta rändas ringi ilma koduta ja kuulutas suurest taastamisest -
sellest tõelisest kodust,
mida Iisrael ja kogu inimkond on otsinud.
Jah, Jeesus tõesti hoolis inimestest, kellel polnud kodu.
Ta võttis võõra soojalt vastu,
rääkis, et Jumala armastus paistab välja,
kui kutsud sisse kõrvalejäetu
ja korraldad peo inimestele, kellel pole kuhu kuuluda.
Jeesus väitis ka, et Iisrael ja kogu inimkond on kaotanud oma tee,
et meie enesekesksus sunnib meid looma vääraid kodusid,
mis põhinevad staatusel ja võimul.
Need välistavad paratamatult teised variandid.
Me elame paguluses, mille oleme ise tekitanud.
Aga Jeesus ütles, et õige tee koju
on läbi nõrkuse, teenimise ja andestuse.
Ja siis läks Jeesus pagulusse koos meiega, et näidata õiget teed koju.
Mis on ...?
Jeesus ütles, et Tema on tee.
Tema elu ja ennastohverdav armastus osutusid võimsamaks,
kui inimkonna ebaõnnestumine.
Tema avas tee meie tõelisele kodule.
Kui Jeesuse järgijad pühendusid Temale,
avastasid nad uue inimeseks olemise viisi.
Nad uskusid, et tegelik tagasi- pöördumine pagulusest on alanud.
Seega nad kutsusid ennast võõrasteks või rändajateks.
Ahjaa, nad rääkisid asju nagu: "Maailm pole meie kodu"
ja "Me oleme taevariigi kodanikud."
Nii et Jeesuse järgijad jäävad pagulasteks,
oodates päeva kui Jeesus tagasi tuleb,
et muuta see maailm tõeliseks koduks.
Tõlge: Ahti Kaera